NAPLÓK: nélküled Legutóbbi olvasó: 2024-09-08 01:56 Összes olvasás: 1771921794. | [tulajdonos]: Falu | 2024-05-05 11:23 | Ha Anyuéknál vagyok, ahol nagyon sok föltorlódott a mások könyvei közül, mostanában vagy Váci Mihály válogatott verseit, vagy Kiss Jenő, számomra eddig ismeretlen erdélyi költő: Álom ajtókról című kötetét olvasgatom. Mindkettő nyugtat.
Már többedszerre tetszett ez a Váci Mihály-vers, ezért lementem ide.
Váci Mihály: Paraszt-legenda
Élt itt e földön - azaz, helyesen: - szeretett volna élni, - bizonyos Zajácz Mihály és glóriája most ragyog a fényes szerszámnyeleken, bizonyságul, hogy bognár, kerékgyártó, asztalos, ács, kommenciós cseléd, béres volt és mindettől a megváltó tüdőbaj ifjan megmenté szegényt.
A földdel vívó gyalog-rokonok sok szelíd fegyverének - a kaszának, sarlónak, - mint a szuronyos puskának - jó fogású tusát ő faragott.
Kapanyelet idomított tenyérhez: ne égessen, ha csókolja a kéz, a villanyél ne törjön, ha a béres a szénarendet forgatja a réten, vagy ha a trágyát teregeti szét.
Jármot csinált igásbarom nyakára, mesébe ballagdáló szekerek alá csillagot vető kereket, hegyes fogat a csorba boronába, hogy fésülje a szőke földeket; még szenteket is úti keresztfára, - s fejfát azoknak, kiket szeretett!
Faragott a leroskadt nénikéknek a Nap elé guggolni kicsi széket, szerelmeseknek kispadot, bölcsőt rokon, s idegen unokáknak, ládát a bevonuló katonáknak, bánathoz asztalt, szenvedéshez ágyat, s a halottaknak koporsót szabott.
A köhögés szomorú ütemére vésett, gyalult, kopácsolt, kalapált, a nyírfaoszlopok hűvöse érte - hányszor! - lehulló forró homlokát, ha lehajolt, hogy kifújja magát; s ha szájára szorított tenyerére nézett - látta: mályvaszínű a vére.
Aztán egy égből sírdogáló őszön, - babrálgatott egy könnyű szárnyú bölcsőn -, véres habbal a száján, lerogyott. - Orvost! Kocsit! - ríttak az asszonyok. "Fát visznek épp az ökrös szekerek a városba - egyiken elmehet, " - üzent a báró: - "lovat nem adok! "
Úgy halt meg az akácoszlopokon. Az egyikre ráfagyott a keze. Azért szorította olyan nagyon: - abból lett volna jó balta-nyele! Görcsösen átmarkolta azt a fát, míg döcögött a négyökrös szekér a mennyország felé a ködön át. - Megérdemli, ha egyszer odaér.
xxx
Nem tanulságok nélkül valóak a kevésbé erős versek sem, pl az, ami abból a vegyes élményből született, h visszatértekor hogy áll hozzá a falu. Ez, lényegében, változatlan azóta is. (Örök emberi?) Ennek a versnek, sajnos, nem emlékszem a címére és már nem a szüleimnél vagyok.)
xxx Mióta megműtötték a szemét január 2-án, Anyu nem tud olvasni. Így aszülinapjára hangoskönyvtár előfizetést kapott tőlem. Itt hallgatta meg Nádas Péter: Rémtörténetek című regényét. Azt mondja, h az teljesen olyan, mint a Falu, ahogy ő is ismeri. El kéne olvasnom. | |
Hozzászólást csakis azonosított felhasználók írhatnak. Kérjük, hogy jelentkezzen be az azonosításhoz!
|
|